Bævresvamp og heksesmør
1379. I kvasets tætte virvar
Og meterhøje vissendom
Af kviste, grene, blade
Og formummet pottejord,
Stikker en grenstump op
Behængt med blæver
Et orange øjesug,
Splatterlevende
I den spæde sol.
1380. I hånden lidt slimet,
Kold, fed og slatten,
Hér en bølget flig,
Randen af en ørefold:
Frugtlegemer og sporer
Af den gule bævresvamp
Fastklæbet på en gren
Nedbrudt og tommetyk.
1381. De snylter på svampe,
Der lever af dødt træ,
Fortæller min svampebog:
Omkring halvtreds arter
Med klingende navne
Mangevegne fra:
Heksesmør, guldgelé;
Gulhjerne og guldkrøs.
1382. Jeg fejrer i smug
Vores artsforøgelse:
Velkommen herind
Hver nykendt form,
Hvert nyt individ,
Som vælger at bo
I havens svampelaug
Og med mig, varm
I det første forårslys.
Nyt i Index Titusind:
Kvas ◦ 1379; Ørefold ◦ 1380; Bævresvamp ◦ 1380; Heksesmør ◦ 1381; Forårslys ◦ 1382.
Flammehat
Flammehat 1236. Flammehat på stub og mos; Toksiner og sjælevandring Skubbet op i svampeform, Besnust, befølt, Smagssanser i alarm; Verden på en tungespids. Nyt i Index Titusind: Flammehat ◦ 1236, Toksin ◦ 1236.
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/11/Flammehat-891x1024.jpg?media=1719897091)
Heksering
Heksering 1235. En heksering i skoven: Fem meter bred, brudt, To halvkredse i nougathvid, Tragthatte i hundredvis. Jeg skal jo lige prøve: træde ind i kredsen, blive omgivet, optaget, en lille efterårslykke. Svampe og mennesker; Kun vi kan stå i ring. Nyt i Inde Titusind: Heksering ◦ 1235, Tragthat ◦ 1235.
Sporefontæner
Sporefontæner 1192. En koloni af stjernebolde Har sat sig i skovens bund; De har fart i muldfabrikken Og havens forrådnelseskemi. 1193. De kom i dette efterår, Begyndte at bugne frem: Stjerner af flige foldet ud Over træernes nedfaldshøst. 1194. Hyfer griber ned i førnen Enzymer siver ud, suger op, Frigør proteiner, mineraler, Til kulstofskiftets hjul. 1195. Kødfulde sporefontæner, Indeni en svampet lunge; Et pust af sapotrofe søstre Mellem skovens stammer.
Saprofyt
Saprofyt
1156. En stub med et skud af taks
På en bund af brune blade
Fra stilkeg, rødeg og bøg.
Den er dækket, nej, opbygget
I det smukkeste lagdelte mønster:
En broget læderporesvamp,
En saprofyt, der nedbryder
Dødt organisk materiale;
Vigtig i kulstofkredsløbet
Fordi netop denne svamp
Nedbryder lignin i dødt træ,
Det protein, der giver hårdhed,
Og gør træer, ja, til træer;
Altså hårdt, svært nedbrydeligt.
Men lædersvampen den kan;
Omsætter cellulose til glukose,
Og gør det på fineste vis:
De ligner taglagte terasser
Eller måske de hængende haver;
Og folk kommer forbi, stopper,
Og siger næh, hvad er dog det?
For denne svamp er en af de
Skønneste saprofytter.
1157. Læderporesvamp er ikke
Et navn der rykker; okay,
Lidt kedeligt, men adækvat.
Engelsk igen: Turkey Tail,
Fordi det er hvad den ligner:
Haleviften på en vild kalkun.
1158. Navne betyder jo noget:
Vi har ingen navnløse venner,
Vi kender ingen navnløse væsner.
Kun et navn kan give tilfredshed,
En fornemmelse af at vide noget.
I et navn ligger genkendelsen,
Hvis nu, og når vi ses igen.
1159. Vi griber til feltbogen, nøglen, appen.
Hvad er det? Hvad hedder den?
Men i en naturhave, et økosystem,
Spørger vi ikke, hvad er det?
Men snarere, hvem er det?
Nogle gange, hvem er du?
Når overraskelsen er stor.
Og selv om de ikke kan svare,
På en måde vi forstår,
Så har de svaret alligevel;
Fordi de er her, de vokser her:
Bekendte fra beslægtede riger.
Nyt i Index Titusind:
Saprofyt ◦ 1156, Lignin ◦ 1156, Glukose ◦ 1156, Læderporesvamp ◦ 1157, Navne ◦ 1158, Naturhave ◦ 1159,
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/09/IMG_1895-768x1024.jpeg?media=1719897091)
Træstubalmanak 2023
Træstubalmanak 2023 1149. På den bedste plads i min indkørsel, Hvor fine gæster, folk med andragender, Journalister, venner, bude, drejer ind, Dér hvor stolte haveejere med omhu Kunne udstille haven, anstille sig selv, Står en rådden, sort, ubestemmelig stub, En birk måske, godt og vel fod på tværs. 1150. Man kunne jo rejse en kampesten, En prydbusk, en dresseret haveplante, En stensætning, et skilt, en havenisse, Men jeg elsker min træstub, som den er, Gammel, slimet og kriblende af kryb. Her skal den blive til den forsvinder, Opslugt af mulden, nedbrudt, ældet, Fortæret til trøsket ukendelighed. 1151. Den har stået der allerede ti år, Den varer nok mindst ti år endnu. Så hvert år fra nu vil jeg lave En lille beretning om året, der gik, Om hvad der er sket, hvad jeg har set I træstubbens frodige økosystem. 1152. De seneste fem år har jeg fundet Otte spirende takstræer på stubben, Der klynger sig til roden, borer sig ned Gennem barkens sorte sprækker. Sidste år stod det klart, at en efterfølger, Udpeget og kåret af økosystemet, Skulle indtage pladsen og vokse op: En taks, nu cirka en halv meter høj, Med dusinvis af røde frugter i sommers.
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/10/Taks-traestub-1-768x1024.jpg?media=1719897091)
1153. I september kom en skriggul plamage, Tænk raps, karry, kanariefugl eller svovl. Den bredte sig, nej, den kravlede, Hen over stubben en uges tid og forsvandt, tørrede ind, grå og rynket overflade: Troldesmør, et svampedyr, men hverken svamp eller plante eller dyr. Godt navn, vi vil altid huske den, Næste gang vi mødes til skovtaffel. På engelsk bliver det helt lyrisk: Slim muggen hundebræk *), mig en ære; De kan noget med ord, de briter.
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/10/IMG_2365-768x1024.jpeg?media=1719897091)
1154. I oktober voksede en stand af gul fløjsfod blævrende, bævrende, brændt karamel, Høje svampehætter, en lys og levende farve Tæt sammen i en klynge, en konspiration. De står der måske frem til foråret. Det regner, en silende efterårsregn, Mens svampene står derude Godter sig med lange sugetråde, Strutter af biokemiske processer, Dybt i ved og celluloseproteiner Fra stubbens svampede spisebord.
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/10/Gul-floejsfod-768x1024.jpeg?media=1719897091)
1155. November falder i regn og blade, Skyer trykker, blæsten rykker. Træstubbens flade fedtet ind Til næste hold af saprofytter. En koloni af hvide koralsvampe Stikker frem fra alle sprækker Mellem træets rådne bark og Træets gamle yderved, dér På stubbens svageste sted: Det bizarre syn af mælketænder På en oldings sorte gummer. De skyder rundt på stubben overalt, hvor der er revner: Små nåle, hvide pinde, Frugter fra stubbens indre, Gennemstukket, omklamret i et net af hyfatråde, der ætser, opløser, udsuger Stubben, der svinder ind, Stille, stille, stille, Mørnet, år for år. Stadig reserveret et vers til jul **).
![](https://usercontent.one/wp/www.titusindting.dk/wp-content/uploads/2023/11/Koralsvamp-2-1-1024x586.jpg?media=1719897091)
*) Dog vomit slime mold (fuligo septica) eller rørægslim eller denne pudsige skævert af en eufemisme: jasminmug. Den er god nok. **) Index Titusind er opbygget og nummereret i hånden. Jeg kan taget et vers ud og erstatte det med et andet. Men hvis jeg sætter et vers ind, går der royalt ged i nummerrækken; jeg skal manuelt ændre nummerordenen for hvert efterfølgende stikord i tre registre. Givet at træstubbens veje er uransagelige og at en almanak er en julebehæftet sag, er det nok klogt, at lade en plads stå åben.
Nature Morte
Nature morte 960. Skovfyr flakker i skyggespil, Sol danser på skovens bund. Tørt lys, terpeners duft Møder fugtig jord, nålemuld. 961. To små skørhatte står, Et sammenvokset par; Varme rødorange sfærer Lyser op på sortbrun jord. 962. Der er ingen form for liv I naturens dynamik af væsner, Intet funktionelt princip, Der ligner svampehatten. 963. I virussens mikroverden Findes måske en flagel, En udvækst, et horn, Der ligner svampeboblen. 964. Blandt vore ting kendes kun Det gærformede bolleskud, Rundet op under klædet, Holdt frem i hænders skål. 965. Svampen er en urform, En arketing fra billeddybet Af samme orden, styrke, som Fugl, fisk, træ, og blomst. 966. To underjordiske væsner, Svulmet frem i efterårets glød Blandt bitte, grønne frynser Af årets skovfyrsspirer. 967. Frisk lugt med lidt fordærv, Et blegt og vandigt kød, En svampet svampethed, Kølig og død på fingrene. 968. En skødesløs perfektion Af frodighed og ældning, Flygtig hvor den findes I efterårets jordiskhed. Nyt i Index Titusind: Skovfyr • 960; Skørhat • 961; Svampehat • 962; Virus • 963; Hænders skål • 964; Arketing • 965; Efterår • 966; Fordærv • 967; Ældning • 968.